Mesteri
története
A község két település,
Alsó- és Felsőmesteri összevonásával jött létre
1935-ben. Ma mintegy 300 fő lakik itt. Mindkét részén
eredetileg egyutcás, szalagtelkes elrendezésű a
település. A Ság hegy egy kis része tartozik
határához, ahol szőlőművelés folyik és több
pince, présház is található. 1293-ban említik
először Mester néven, de a későbbiekben többször
fordult elő Hernádmesteri vagy Erantfalva néven, ami
névadó tulajdonosára a 13. században élt Hernanth
magisterre (mesterre) utal. A település a 14. század
vége felé kettévált. Alsómesteriben főleg köz- és
kisnemesek éltek (Nemesmesthery 1567), míg a Felsőnek
nevezett részt a Hernádmesteriek, Esterházyak, majd a
Békássyak birtokolták. A 18. században
Alsómesteriben a Batthyányak szereznek részt,
amelyet a Felsőmesteri határában álló Inta
központtal kialakított uradalom részévé tettek. A
török időkben mindkét rész többször is hódolt.
1646-ban Köcsk elpusztításakor Felsőmesteriből 12
lakos került rabságba. A szőlőtermelés már a
középkorban elkezdődött az Alsómesterihez tartozó
Ság hegyi lejtőkön. A szabad, nemesi tulajdonosok
hegyközségi szabályaikat a 18. században foglalták
írásba. A volt felsőmesteri részen egy kis dombon
áll a Szent Mihály arkangyalról elnevezett kicsi, de
nagyon szép római katolikus templom, amelyet egy
vaskori halomsírra építettek román stílusban a 13.
század második negyedében. Kelet-nyugati irányban
tájolt, ami megerősíti középkori eredetét, amelyet
a falkutatás során előkerült nyílások is
bizonyítanak. Közel négyzet alakú szentélyéhez,
annál kétszer nagyobb hajó csatlakozik, amelynek
nyugati oldalán korábban torony is állt. A
reformáció időszakában nem használták, ezt
mutatják azok a karcolt feliratok, amelyek közül
néhányat bemutatási céllal meghagytak a szentély
északi oldalán, A kőszószéket a 17. században
állították. Ugyanezen század végére a környező
temető kerítése és a torony már eltűnt. Az
evangélikusoktól Esterházy Gáspár 1719-ben vette
vissza, 1732-ben XII. Kelemen pápa búcsút
engedélyezett. A 18. században a Békássy család
építtetett kriptát és sekrestyét, valamint
boltoztatta az épületet. Az 1817-ben még a nyugati
oldalon álló fa ranglábat 1855 körül helyezték át
a déli részre, ahol ma is áll (a kisebbik harangot
1945 után egy orosz fogságból szerencsésen
visszatért fogoly ajándékozta). 1855-ben jelentős
átalakításokat végeztek Hertelendy Miklósné
Békássy Mária kezdeményezésére. A keleti
szentélyfalon ajtót vágtak a korábbi helyett, a
barokk boltozatot nem bíró falak mellé
támpilléreket építettek, ugyanebből a célból az
egykori temető földjét felhalmozták a falak mellé. A
barokk oltárról Szent Mihály szobrát a kriptába
vitték, helyére festményt állítottak. Az utolsó
idetemetett Békássy, a már említtet Hertelendy
Miklósné emlékét külön márványtábla is őrzi a
külső keleti falon. A templomot 1999-ben
helyreállították, ekkor az egykori nyílások
konturjait kijelölték, a falakat konzerválták. A
főoltár és a szentélytől jobbra álló faragott
Mária-szobor népies barokk. A szószék mellvédjén
falikép nyomait találták meg, felette Fekete
Madonna-ikon látható. Szintén a felsőmesteri részen
állt egy kastély, amelyet egy osztálylevél említ
1543-ban. Akkor tornya és bástyái is voltak,
amelyekben kisméretű szobákat alakítottak ki.
1594-ben az új török elleni védelmi rendszer
kiépítésekor felvetődött, hogy lebontják, de erre
mégsem került sor. 1712-bőt maradt fenn az utolsó
részletes leírása. Ekkor emeletes és tornyos
épületként állt. A 18. század végi katonai
adatfelvételnél még említették mint emeletes, fallal
körülvett kőépítményt. A község területén 1932
augusztusában talán Weber Gyula és Lázár Jenő
közösen tártak fel egy halmot, amelyet Lázár Jenő
?Mesteri melletti" tumulusként ismertetett. A kora
vaskorra (Hallstatt kultúra) keltezhető halomban
kőfalakkal és fa födémmel rendelkező sírkarra volt.
1964-ben az alsómesteri rész határában olajkutatás
közben termálvizet találtak. A hévízre alapozva
1968-tól fürdőt építettek ki, Abban az évben egy
200 m2-es, 1973-ban egy több mint 300 m2-es medencét
adtak át. 1971-ben parcelláztak a környéken és
üdülőterületet alakítottak ki. Az1983 m mélységig
hatoló fúrás triász korú dolomitot ért el, olaj és
földgáz szempontjából meddőnek bizonyult.
Szénhidrogén helyett 47 °C-os termálvíz tört fel,
ezért a kutat hévíz kúttá alakították át és a
miocén rétegekből termelték a hévizet. 1982-ben
szükségessé vált a kút felújítása, ekkor 1200 m
mélységben lezárták a kutat és a felette lévő
felső pannon rétegekből kezdték meg a hévíz
termelést.
|